© anoXmous @ http://thepiratebay.sx/user/Zen_Bud
Afríka.
Denna fantastiska, utbredda vildmark,
är hemvist för några av planetens mest sällsynta och mest fascinerande djur.
Vissa av dessa arter är fridfulla och lever nära inpå varandra,
medan andra är aggressive och skrämmande rovdjur
som sätter skräck i kontinentens vilda djur.
Viska få följa med några av dessa otroliga djur
och se hur de överlever
i detta ibland karga och oförlåtande landskap.
Vi kommer också att bevittna deras vedermödor
och förhållandena de skapar.
Vissa djur här har lärt sig att anpassa sig för att överleva
på främmande och ovanliga vis.
Andra måste vandra över kontinenten
isökandet efter föda och vatten.
Vissa arter bygger starka familjeband som håller livet ut
och samarbetar för att överleva.
Andra överlever på grund av sin aggression, styrka och instinkt.
Vissa överlever genom att ta det de kan.
Det här är ett ekosystem med stor mångfald och stora kontraster
vilket är till nytta för några enastående karaktärer.
Utmaningarna som vissa djur ställs infört detta landskap
har lett till många häpnadsväckande evolutionära anpassningar
och väldigt specialiserade beteenden.
Sådan här mark, som kallas savann,
täcker 20 % av jordens yta.
Ãndå är det en landtyp som vi vet förvånande lite om.
Vatten, ett av livets villkor och hemvisten för många av Afrikas djur.
Men kanske det mest förvånandsvärda med Afríka
är de otroliga strapatserna dessa djur utstår
för att nå vattnet och hålla sig vid liv.
Dussintals olika arter ger sig ut på ständiga,
mödosamma vandringar runt sa vannen
mel/an olika vattenkällor för ah* överleva.
Ingen annanstans på jorden sker sådana stora vandringar
av så många djur.
Och ingen annanstans på jorden är vandringen lika farlig.
Med rovdjuri varje hörn
och faror som döljer sig i det som hå/ler dem vid liv,
är det inte konstigt att så många djur dör på vägen.
För att sätta vandringen i sitt sammanhang
ska vi titta på gnuernas typiska vandringsmönster under ett år.
Genom att vandra långa sträckor iflera månader
februari/mars
cirkulerar dessa djur ständigt Serengeti.
Förflyttar sig till och från vattenkällorna.
De måste hela tiden röra på sig.
Maj
juni.
Djuren fungerar som naturens egen kalender,
juli/augusti
och kommer till en ny plats varje månad.
Marafloden augusti/september.
Gnuerna är verkligen naturens stora vandrare.
Oktober/november
december/januari.
Men när dessa stora vandrare får sällskap av zebrorna
blir de en av de mest imponerande synerna i naturen.
Längs vägen passerar gnuerna olika afrikanska djur, som flodhästen.
Ãven om de kanske ser fridfulla ut
så är Hodhästen ett av Afrikas mest aggressiva och oförutsägbara djur.
Gäspningen som de ofta vísar upp är egentligen till för att skrämmas.
Flodhästar leveri flockar på upp till 100 djur.
Dessa flockar leds vanligen av en dominant hane.
En ful/vuxen flodhäst kan väga upp till tre ton
och kan springa upp till 28 km/h.
En vuxen flodhäst kan hålla andan i upp till 20 minuter
när den simmar eller går längs flodbädden för att undvika faror.
Namnet hippopotamus
kommer från gammalgrekiskans ord för "flod" och "häst".
Flodhästar spenderar mycket tid i vattnet
men kan också spendera månader uppe ur vattnet, ibushen.
Efter att ha spenderat större de/en av dagen i eller runt vattnet
rör sig flodhästarna inåt landet på kvällen för att beta kort gräs.
För de flesta djur skulle denna våldsamt forsande f/od
vara oerhön* farlig
men flodhästen känner sig som hemma här.
Från vatten till land,
häri Afríka kan vi hitta några av planetens mest fascinerande djur,
till exempel leoparden.
Leoparder är mystiska och graciösa varelser
som lever större delen av sina liv ensamma.
Hon jagar på natten för att hål/a sig gömd och undvika dagens hetta.
Leoparden smyger långsamt fram i sitt revir
med sin mönstrade päls som kamouflage
så att hon kan komma ett byte så nära som möjligt innan hon attackerar.
Vi ska se hur hon letar efter middag i unden/egetationen.
Dessa intet ont anande fåglar har inte förstått att leoparden iakttar dem.
Hon är för trött för att jaga dem i hettan under dagen.
Hon föredrar att vila.
Så dessa hjälmpärlhöns kan vandra ännu längre in på savannen
och hälsa på zebrafamiljen.
Zebrorna betar större delen av dagen.
Hon kanske ser ensam ut, men hon är en del av en större grupp.
Här är zebrans familj och vänner.
De håller ihop,
för till skillnad från krokodilen och leoparden
är de väldigt sårbara.
Som många djur på savannen
är zebran beroende av vatten och gräs
och vandrar en stor del av sin tid
för att alltid ha tillgång till bra föda.
De trivs bäst där de kan svalka sig och och dricka,
men de glömmer ofta att krokodiler hela tiden iakttar dem.
Zebran är nära släkt med hästen.
De är stora hovdjur, byggda för att kunna röra sig snabbt och för långa vandringar.
Zebrans mankhöjd är mellan 120 och 140 cm.
Denna svarta noshörning strövar ensam på slätten på jakt efter dricksvatten.
Ãven om han är väl anpassad för torra förhållanden
måste han snart hitta vatten.
Hans vassa horn kan se farliga ut, men han är faktiskt en växtätare
som äter kvistar, grenar och andra växter istället för kött.
Noshörningar b/ir bara aggressiva om de störs.
Men människan har dödat dem i århundraden
för deras värdefulla horn.
Det har mon* dem till en av de mest utrotningshotade arterna på planeten.
En annan växtätare på savannen
är giraffen.
Giraffen är jordens högsta däggdjur
och kan bli 6 meter hög.
Ãven om giraffen spenderar mycket av sin tid med sin flock
har de inte så mycket med andra giraffer att göra.
Här ser vi en giraff som betar löv på en' acaciaträd.
Bara halsen är två meter lång
och har utvecklats under miljoner år
så att hon kan nå löven på de högsta träden.
Giraffens stora, utstående ögon ger den ett brett panoramasynfält
vilket gör den bra på att upptäcka rovdjur.
Giraffen har förutom en lång hals även en lång tunga
som kan bli 50 cm lång.
Som en människas fingeravtryck
har varje giraff ett unikt pälsmönster.
Dessa komplexa mönster ger giraffen kamouflage
vilket gör det svårare för rovdjur an* se dem.
Det är ingen brist på föda i det här området.
Det är tur för henne och hennes familj, för giraffer måste äta mycket
och de betar inte bara löven, utan även kvistar
eftersom de innehåller mer kalcium och protein
som giraffer behöver för att kunna fortsätta växa.
Hon äter även gräs, buskar och frukter.
Giraffer är hungriga djur
som äter runt 34 kg löv om dagen.
Giraffer smälter löv och allt annat de äter på liknande sätt som kor gör.
De tuggar födan, sväljer den, för att delvis smälta den,
innan de tar den tillbaka till munnen och fortsätter tugga.
För att tillfredsställa sin enorma aptit
rör sig familjen till nästa grupp träd.
Men det finns fler djur att upptäcka iAfrika.
Här ser vi senaste tillskottet till en elefanthjord.
Den här unga elefanten är två veckor gammal.
Precis som zebraföl kan nyfödda elefanter sta“ upp och gå nästan omedelbart.
Det ger dem en bättre chans mot rovdjur
och för att elefanter vandrar långa avstånd,
så att ynglingen inte fördröjerjorden så mycket.
Förä/drarna /eder ungarna till nästa vattenhål.
Elefanter är väldigt beroende av vatten
och större delen av deras liv spenderas vid ett vattenhål eller på jakt efter ett annat.
Elefanter svalkar sig dessutom genom att vifta med öronen.
Eftersom det är så varmt på savannen har elefanten utvecklat stora öron.
Vi följer med när de tar sitt morgondopp.
De långlivade elefanterna har stora hjärnor och hög intelligens,
därav uttrycket "en elefant glömmer aldrig".
Honornas och hanarnas liv skiljer sig drastiskt åt.
Honorna har starka band sinsemellan och tar hand om varandras avkomma,
medan hanarna spenderar sin tid på egen hand.
Ibland lämnar de till och med sin grupp och går med i en annan.
Den här elefanten har lämnat vattnet med ett lager av lera på halsen.
Hon vet att leran skyddar henne från solen
och även fungerar som insektsmedel.
Allteftersom dagen går, rör sig savannens
olika arter oavbrutet i det långa gräset.
Här ser vi en gepard, ett av världens snabbaste djur.
Geparder kan komma upp i hastigheter på 120 km/h.
Den här geparden spenderar större delen av dagen iskydd från den afrikanska solen.
Men till skillnad från de flesta kattdjur iAfrika, föredrar hon att jaga under dagen.
Det syns att geparden är ett djur som är skapt för höga hastigheter.
Hon har en lång, slank kropp,
som är extremt lätt för ett djur av hennes stor/ek.
Hon har också långa ben, en flexibel ryggrad
och en väldigt lång svans som ger henne utmärkt balans när hon jagar sitt byte.
Att se en soluppgång på savannen
måste vara något av det mest fantastiska man kan se på jorden.
När so/ljuset kryper över gräset
blir vi medvetna om alla vilda djur som vaknar till en ny spännande dag.
E tt djur är alltid uppe tidigt,
det är den fläckiga hyenan som letar föda.
De flesta tror att hyenor bara är asätare
som livnär sig på kvarlevorna av djur som dödats av andra rovdjur
som geparden eller leoparden.
Men man har nyligen upptäckt att den fläckiga hyenan
faktiskt dödar så mycket som 95 % av all föda de själva äter.
Hyenor kan vara våldsamma djur
och har setts jaga bort leoparder och ibland även lejoninnor
för att skydda sin föda.
Hyenor har även attackerat människor.
Det här är den fläckiga hyenan.
Det är den mest sociala av alla hyenor
och även den bästa jägaren.
Den fläckiga hyenan kan väga upp till 75 kg,
vilket gör dem till en kraft att räkna med.
Detta romantiska landskap ser fridfullt och lugnt ut.
Men skenet bedrar,
för den här lejoninnan spanar efter ett lämpligt byte.
Det hon inte vet är att den perfekta måltiden är precis bortom kullen.
De här afrikanska bufflarna är ganska långsamma och inte särskilt intelligenta,
vilket betyder att de är eh* enkelt byte för rovdjur som lejon.
Alla djur vid det här vattenhålet utnyttjar den svalkande leran,
ovetandes om alla faror som lurar på savannen.
Till slut får lejonet syn på bufflarna när de tar sig från vattenhålet.
Buff/arna rör sig långsamt,
men en eller två av dem verkar nervösa.
De kanske känner att något iakttar dem.
Den afrikanska buffeln har vad som kallas ett symbiotiskt förhållande med sma“ fåglar.
Buffeln erbjuder föda till fåglarna iform att insekter,
i utbyte mot att den blir rengjord.
Plötsligt anfaller lejonet och hennes syster
och börjarjaga den stora buffelhjorden.
Buff/arna skulle säkert kunna skrämma bort lejonen om de samarbetade.
Den här gången lyckas de undkomma.
Lejon är väldigt sociala djur som lever tillsammans i flockar.
Förutom att jaga och tvätta varandra, vilar de större delen av dagen.
Det gör de för att spara energi och för att hålla sig gömda.
Lejon växer upp tillsammans och skapar väldigt täta familje-och vänskapsband.
/dag misslyckades systrarna med att ta föda hem till flocken.
Det här lejonet kanske får vänta länge tills nästa måltid.
Men iAfrika finns fler fascinerande djur,
som dessa babianer.
Dessa chacmababianer strövar i grupper på sa vannen
och letar föda.
För babianerna är en medlems sociala status
viktig vid beslut som har med föda att göra.
De mest dominanta medlemmarna, oftast alfahanar,
Ieder resten av gruppen och bestämmer vart de ska ta vägen för an* hitta föda.
Denna yngling får skjuts på sin mammas rygg.
När babianerna kommer till en bra plats
uppvisar de kollektivt födoletarbeteende
för att äta liknande mängder föda.
Chacmababianer leveri stora sociala grupper som kallas för trupper.
Inom en trupp kan hanar och honor
bilda något som kallas "vänskap".
Viska se när dessa små babianer interagerar med varandra
och klättrari ett gammalt träd
som barn på en lekplats.
Lyckligt ovetande isin oskyldiga lek lyckas aporna nästan glömma
att på savannen finns det alltid någon som tittar.
Fåglarnas illa varslande cirkulerande kan bara betyda en sak.
Något har blivit dödat.
Dessa opportunistiska asätare samlas på platsen
för att försöka stjäla lite föda.
Offret är den afrikanska buffeln som dödades av hyenorna.
Denna blodiga syn är Vanlig i Afrikas vildmark.
Asätarfåglar som marabustorkar
och gamar samlas längst upp i trädet,
väntandes på sin tur att få lite kött.
Marabustorken är främst en vadare men tackar inte nej till en gratis måltid.
Asätande kräver mindre ansträngning och mindre energi,
så de flesta djur tar chansen när den kommer.
Hyenan gör sitt bästa för att jaga bort gamarna
för han vet att de snabbt skulle äta hans föda.
Men gamarna är ihärdiga.
Det krävs mer än så för an' skrämma bort dem från en måltid.
Gamarnas beslutsamhet betalar sig till slut
och medan hyenorna är upptagna med att äta gör gamarna slag ísak
och svärmar på kadavret.
Trots att marabustorkarna är längre än gamarna
är de inte alls lika aggressive eller starka
och tvingas se på från sidan.
Savannen är tyst iden stekande eftermiddagssolen.
Gnuerna vandrar fortfarande.
Det här är den strimmiga gnun
och de gör den långa, tröttsamma vandringen
över sa vannen under torrperioden för att hitta grönt gräs att äta.
Under vandringen kan gnuerna vara väldigt sårbara för rovdjur
såsom leoparder, geparder, fläckiga hyenor och den sluga nilkrokodilen.
Gnuerna tenderar att grupperas istora hjordar
när risken att attackeras av rovdjur är hög.
Hjorden har redan upptäckts av en leopard högt uppe i träden.
Den har sett att en av gnuerna har eh' skadat ben.
Det gör det mycket lättare för henne att fånga och döda djuret.
Hennes uppförande ändras omede/ban* från en lat katts
till en högst motiverad och rutinerad mördare.
Hon klättrar snabbt från sin utkikspost och neri undervegetationen.
Leoparden rör sig flinkt och effektivt, trampar försiktigt för att inte föra oljud.
Hon håller låg profil för att undvika gnuernas uppmärksamhet.
Gamarna vet vad som är på väg att hända och samlas i hopp om en gratis måltid.
Hon håller sig i det höga gräset
och utnyttjar sin kamouflerade päls maximalt.
Hon attackerar direkt och siktar på gnuns hals.
Hennes käkar låser sig runt gnuns luftstrupe
för att kväva djuret.
Gamarna har sett allting
och vet att en måltid är på gång.
Leoparden avslutarjakten med att s/äpa gnun in i det långa gräset
för att gömma den från asätare och andra rovdjur.
Leoparder förvarar sina offer
så att de kan äta av dem under en längre period.
Ibland har de flera fön/arade samtidigt
och äter växelvis av dem.
Leoparder måste se till att dessa kadaver
är väldigt väl gömda, annars kommer som ví sett
de otaliga asätarna iområdet
hungrigt och villigt äta allt de kan hitta.
Elefanterna har tvingats att flytta från vattenhålet
till de torra slätterna
för att kunna beta gräs och andra växter.
En vuxen afrikansk elefant
äter mellan 100 och 150 kg föda varje dag
och använder tre üärdedelar av sin tid,
dag som natt, till att äta.
Den här använder sin extremt flinka snabel
för att dra upp gräs från marken och in imunnen.
Elefantbetar tjänar flera syften.
De används för att grä va, ta bort bark från eller markera träd,
rensa bland grenar och lövverk,
och när dessa fridfulla jättar måste slåss för att skydda sina familjer
förvandlas betarna till ett farligt vapen.
En elefant kontrollerar sin snabel med precision.
Detta verktyg gör också att elefanten kan andas när den är i vatten,
göra sitt välkända starka trumpetljud
och ha ett väldigt känsligt känselorgan.
Men elefantens viktigaste sinne är luktsinnet.
Man uppskattar att elefantens luktsinne
är fyra gånger så känsligt som hos en blodhund.
Torrperioden kan vara extra svår på de afrikanska slätterna
och många djur dör av uttorkning eller brist på föda.
Därför är vandringarna deras enda hopp att överleva.
Gnuerna har äntligen avslutat sin långa Vandring
i sökandet efter föda.
De har hittat ett lämpligt vattenhål där de kan dricka
efter den långa, torra vandringen.
Gnuernas årliga långa vandring
är ett av världens nya underverk.
Lngen annanstans är något djurs Vandring så kolossal som gnuernas Vandring.
Gnuerna har utvecklats så att deras vandringar sammanfaller
med det årliga mönstret för regn och gräsväxt.
På så sätt håller sig gnuerna hela tiden nära till vattnet.
Medan gnuerna släcker sin törst
umgås den här zebran med andra zebrori sin hjord.
AI/ianser är värdefulla i den hårda miljön.
Eftersom de regelbundet är törstiga har zebran inget val
och ställs he/a tiden inför faror såsom krokodiler.
Den här krokodilen håller sig lågt i vattnet för att inte synas.
Men den här gången upptäcks den av zebrorna
och gruppen klarar sig med livet i behåll.
En av zebrorna har precis fött ett nytt liv.
Honzebror, eller ston, mognar snabbare än hanarna.
De blir könsmogna så tidigt som vid tre års ålder,
medan hanarna inte är starka nog att fortplanta sig förrän de är fem eller sex år.
Precis som hästar, kan zebraföl stå upp
och gå nästan direkt efter födseln.
Det är en evolutionär utveckling som gör dem mindre sårbara för rovdjur.
Fö/en föds med bruna och vita ränder, men de b/ir mörkare när de b/ir äldre.
Fölet föds tillsammans med moderkakan
som modern ibland äter upp på grund av det höga innehållet av näring
och salt som modern behöver efter födseln.
Moderkakan kan också bli till en näringsrik måltid för andra djur.
Dessa savannörnar var först med att upptäcka det övergivna organet.
Men det dröjer inte länge innan andra fåglar hittar dit.
Den här gamen är större än örnarna
och har alltid första tjing när det gäller mat.
Plötsligt utbryter ett matkalas
när fler och fler fåglar försöker få sig en del av gratislunchen.
Örnarna som var först på plats tvingas se på från sidan
när gamarna tar sin del.
Fölet kurar ihop sig med sin mor.
Dessa desperata gamar är hennes första erfarenhet från livet på slätterna.
Zebrorna håller sig nära fölet,
och skyddar instinktivt hjordens senaste tillskott
som så småningom förstår sin roll bland de lokala djurens hierarki.
Låt oss upptäcka vad det nya fölet ser isitt livs första ögonblick.
Mor och dotter tar sin första promenad tillsammans.
Fölets förmåga att ga“ så tidigt i livet är fantastisk.
Modern tar med dottern till vattenhålet.
Hon är i desperat behov av att dricka efter den jobbiga förlossningen.
Inget djur har en mer distinkt päls än zebran,
ingen zebra är den andra lik.
Det finns eh* anta/ olika teorier
för att förklara anledningen till deras iögonfallande randiga päls.
På grund av deras unikhet, kan ränderna hjälpa zebrorna att känna igen varandra.
Mönstret kan också göra det svårt för rovdjur att skilja
ett enskilt djur från en springande hjord och förvränga avstånden på dagen.
För att göra vandringarna säkrare går de ofta med stora gnuhjordar.
Denna gigantiska hjord av tusentals gnuer
täcker hela slätten till horisonten.
Kalvsäsongen är på god väg på savannen.
Många djur får sin avkomma.
Gnuerna är återigen i rörelse för an' leta efter nästa vattenkälla.
Till och med när de vilar, letar geparder efter möjliga byten.
De unga katterna flämtar för att hålla sig svala.
Dessa unga geparder lever fortfarande med, och lär sig av, sina mödrar.
Deras mamma hämtar hem skadade byten till sina ynglingar
för att lära dem att jaga och döda,
tills hon anser att de är redo att möta världen på egen hand.
Efter ungefär 18 månader lämnar modern ungarna
som skapar en syskongrupp.
Två år senare lämnar honorna gruppen
medan hanarna håller ihop, ibland för resten av livet.
Det är svårt tro att de här lurviga ungarna kommer vara smidiga mördarmaskiner
om bara två år.
Med en familj att föda upp är hon hela tiden på jakt efter byten.
Men hon är inte så säker på att ta sig an en gnu.
Istä/let hittar hon en thomsongasell med sitt kid.
Gasell är en av gepardens favoriträtter.
Geparden vet att det här mycket väl kan ge frukt
så hon tar med sig sina ungar för att lära dem hur man gör.
Gasel/er är extremt atletiska djur
och kan springa ihastigheter upp till 100 km/h.
Det betyder normalt att de har en chans mot geparder,
och kommer undan i hälften av fallen.
Men en springbock med ett kid
är mycket mer sårbart eftersom kidet inte kan springa lika fort som modern.
Geparden har sett att kidet har kommit bort från modern
så geparden väljer den här tidpunkten för sin attack.
Hennes otroliga hastighet syns tydligt och hon hinner snabbt ifatt gasellen.
Gasel/en försöker slingra sig
men geparden är beredd
och utnyttjar sin balans och reaktionsförmåga
för att följa gasellen innan den fångas.
Det var ingen match för geparden
men djuren här tar all mat de kan.
Det blir också en viktig lektion för hennes ungar.
De små geparderna måste lära sig mycket från modern
innan de försöker fälla en' djur pa“ egen hand.
Gepardungar i det här skedet i livet är nästan omättliga
eftersom de behöver mycket protein, fett och kalcium för an' växa.
De måste äta bytet så fon? Som möjligt,
"inte på grund av sma" asätare som gamar eller marabustorkar,
utan på grund av större rovdjur, som lejon, som är i närheten.
Men nu är de alla samlade och kan njuta av familjemåltiden ifred.
Modern ser noga till
att de unga geparderna äter sig mätta på bytet
eftersom de kanske inte får ett annat mål mat på väldigt länge.
Afríka har mer att erbjuda.
Vårtsvin är också väldigt vanliga iMasai Mara.
Vårtsvinet tillhör familjen grisar.
De är inte särskilt territoriala djur men bebor istället något som kallas
ett "hemområde", där de betari hjordar.
De har en säregen ätteknik där de knäböjer när de betar.
De är växtätare vilket betyder att de mestadels äter gräs,
löv, rötter och annan organisk föda.
Lejoninnan har upptäckt ett av de unga vårtsvinen
och vet, precis som geparden, att unga djur
är mycket enklare an' fånga än fullvuxna.
Måltiden kommer inte räcka till hela flocken,
men räcker för att ge henne nog med energi för att hämta hem nästa stora måltid.
Plötsligt tar hennes jaktinstinkter överhanden.
Det unga vårtsvinet upptäcker faran och försöker fly.
Hans hastighet är ingen match för lejoninnan som tar vårtsvinet utan problem.
Trots att det bara är en liten måltid
samlas de andra lejoninnorna från flocken för att få sig ett mellanmål
men hon känner inte för att dela med sig.
Av respekt låter de henne ensam njuta av måltiden.
Dessa impalor avnjuter det gröna gräset vid vattnet.
Hanarna har sina karaktäristiska stora horn.
Honorna som känns igen genom att de saknar horn, är inte långt efter,
de ser ut över de betande hanarna.
Men vilka är det här, som betar tillsammans med dem?
Thomsongaseller, som vi träffade förut, är sympatriska med impalorna.
Det betyder att de ibland delar revir
och lever fredligt tillsammans.
De här thomsongasellerna är brunstiga,
vilket de är årligen i slutet av regnperioden
när de är i fysisk toppform.
Hanarna gör så här för att hävda sin dominans och imponera på honorna.
Det finns ett tredje däggdjur som lever i vår grupp.
Det här är koantiloper.
De är besläktade med både gasellen och impalan,
som alla är del av en an* som kallas slidhornsdjur.
Koantilopen är ett stort däggdjur och hanarna väger runt 135 kg
och honorna runt 115 kg.
Topi, som vi ser här, är mer atletiska än man kan tro
och kan springa i 80 km/h.
Topi-hannar har horn
och hornens stor/ek används för att bestämma deras sociala status ihjorden.
Denna eleganta ättling till antilopen är tyvärr utrotningshotad.
Vi kan bara hoppas på att denna topikalv inte faller offer för en gepard eller leopard.
Detta speciella djur heter elandanti/op
och rör sig i flockar om 10 till 30 djur.
Utöver sina vackra markeringar
kan elandantilopen hindra sig själv från att svettas för att spara på vatten.
Det är viktigt i en mi/jö där vatten är en bristvara.
Det är fantastiskt att vår grupp slidhornsdjur tillsammans med elandantilopen
kan hitta tillräckligt med näring på den torra savannen för att överleva.
Den här lejoninnan, en av många iflocken, har ingen man.
Det är ett exempel på sexuell dimorfism
vilket betyder att det är väldigt enkelt att skilja hanarna från honorna.
Men den här lejoninnan har alltid varit den dominanta hanens favorit.
Lejon parar sig inte under någon särskild tid på året
eftersom lejonhonorna är brunstiga året om,
och kan bli havande när som helst.
De här två lämnar regelbundet flocken för att vara i fred.
Medan de två lejonen gömmer sig i gräset
cirklar hungriga marabustorkar och gamar området i jakt på mat.
En grupp hyenor har hittat ett nytt byte, och den här gången såg inte fåglarna det.
Fläckiga hyenor har vassa tänder bakom premolarerna.
Det betyder att de kan jaga och döda levande byten
istäl/et för att vara beroende av att äta kadaver.
Nu har marabustorkarna känt lukten av det döda bytet.
Hyenor är glupska och deras specialiserade käkar
och matsmältningssystem gör att de kan ta upp näring från hud och ben.
En hyena har förmågan att äta ett kadavers alla delar, förutom hår,
horn och hovar
så när en grupp hyenor har ätit färdigt
finns det nästan inga spår av kadavret.
Några giriga marabustorkar är mycket enklare att skrämma bort än gamar
och den här hyenan gör det utan problem.
Här vandrar vuxna schakaler tillbaka till sin lya med sina valpar.
Medan valparna är små bor schakalerna i förklädda vårtsvinslyor.
L säkerheten i den underjordiska hålan sover schakalerna tryggt på natten,
skyddade från rovdjur som leoparder och geparder.
Zebrahjorden förbereder sig på an' migrera.
Flera hjordar har slagits samman inför vandringen.
Den här krokodilen tycker sig ha hittat det perfekta stället
där de vandrande zebrorna och gnuerna korsar floden.
Zebrorna gör gnuerna sällskap
och samlas vid vattenbrynet för an' korsa floden.
Deras instinkt gör att de tvekar inför att störta ut í vattnet.
Den här gången missade krokodilen sin chans.
Hjorden rör sig bort från floden.
Ungefär 110 dagar har gátt sen vi såg de två lejonen.
Líka lång tid tar en lejongra viditet.
Hon har fött två nya ungar, som resultat av att hon parat sig.
Lejoninnor föder helst på en avskild plats, inte bland flocken.
Ungarna är sårbara för attacker från schakaler, ormar, örnar, leoparder
och till och med andra lejon.
Lejonungar föds blinda och kan inte se förrän en vecka efter födseln.
Ungarna är hjälplösa under sina första veckor
och förlitar sig helt på sin moder att hålla dem vid liv.
Vanligen introducerar inte en lejoninna ungarna för flocken
förrän de är sex till åtta veckor gamla.
Det är för att hon ska kunna ta hand om dem i fred
utan avbrott från andra medlemmari flocken.
Mamman ser till att flytta ungarna mellan olika gömställen varje månad.
Det är för att förhindra att en doft byggs upp
som skulle kunna locka till sig andra rovdjur.
Hon kan flytta ungarna genom att bära dem med munnen.
Det kanske ser ut att göra ont för ungarna
men de har särskilt /ös och elastisk hud í nacken.
På så sätt flyttar mamman sina ungar mellan gömställena,
hon bär dem en och en från ett gömställe till ett annat.
Först efter tre veckor börjar de kunna gå.
Det skiljer sig från vissa av de andra arterna vi sett
som zebror och elefanter,
vars ungar kan gå nästan direkt efter födseln.
Det beror på att lejonungarna hålls iden relativa säkerheten iett gömställe
under deras första veckori livet.
Ungarna stårinför många utmaningar.
Så många som 80 % av lejonungarna dör innan de nått vuxen ålder.
Det är inte bara lejoninnan som hittat en partner och fátt barn.
Den ensamma leoparden måste också öka populationen.
Hon har valt en partner och de tar sig fram i det långa gräset.
Som ni ser finns en viss sexuell dimorfism
mel/an han-och honleoparder,
där hanarna är mycket större än honorna.
Precis som lejon, kan leoparder para sig året om.
Leoparder är gra vida i 90 till 105 dagar
och föder helst i grottor eller ihåliga träd.
Leopardpar håller ihop i flera dagar under
parningen och jagar till och med tillsammans.
När de är ensamma parar de sig flera gånger om dagen.
Hjorden av gnuer och zebror har ännu inte korsat floden.
Den största gnuhjorden man känner till bestod av över en miljon djur.
Det är lika många människor som bor på Manhattan.
Vår hjord samlas på flodstränderna.
Efter ett tag tar några modiga zebror
sina första trevande steg neri den hastiga strömmen.
Det blir genast tydligt att korsandet av floden
kommer att bli väldigt farligt för djuren.
Varje år går 1,5 miljoner gnuer
på en lång Vandring på jakt efter föda och vatten,
och varje år dörtyvärr
ungefär 250000 djur.
Risken att inte klara sig är väldigt hög.
Fler och fler djur samlas vid vattenbrynet
och kaoset intensifieras.
Ãven om det kanske ser oorganiserat, slumpmässigt och frenetiskt ut,
så vísar aktuell forskning att hjorder som korsar floder
innehar "hordintelligens",
varmed djuren samarbetar som en grupp för att öven/inna hinder.
Brådskan med vilken djuren korsar floden
har skapat en smärre trafikstockning på flodens andra sída.
Det betyder att vissa av djuren är fast i floden där de är sårbara.
Djuren får mod av att se hur deras kamrater.
Iyckats ta sig över floden,
och fler och fler gnuer och zebror vadar ut i vattnet.
Men för vissa är det inte så enkelt som det ser ut.
Denna massíva samling djur har inte gátt obemärkt förbi krokodilen.
Han och hans vänner sam/as en bit nedströms
och väntar på att ett djuri knipa ska komma åt deras håll.
Floden blir alltmer våldsam
och vissa djur riskerar att dras med nedströms.
Vissa av de sämre simmarna får kämpa
och dras längre och längre från stranden
som de försöker nå.
Zebrorna och gnuerna måste simma så mycket de kan
för att inte dras med i det forsande vattnet.
Vissa av djuren lyckas, trots att de är utmattade,
ta sig till andra sidan med små marginaler.
Det här djuret var tyvärr inte tillräckligt starkt
och fångas av krokodilerna.
Den här gnun har lyckats korsa floden,
men är fast på avsatsen
och kan inte komma upp på den högre marken.
Gnuer kommunicerar visuellt, vokalt och med hjälp av lukter.
En hanes bölande kan höras 2,5 km bort.
Hjordens medlemmar utsöndrar sekret
för att visa andra gnuer vägen under vandringens gång.
På så vis vet eftersläntrarna åt vilket håll de ska gå.
Som vi ser här, lämnas inga djuri vår hjord.
Medan vissa av de sista eftersläntrarna korsar floden
fortsätter hjorden sin långa mödosamma Vandring genom Afríka.
Den stora variationen av livsformer i Afríka är tydlig
för alla som har turen an' bevittna den.
Från gigantiska vattendjur
till vildsinta katter som förföljer och jagar sina byten från träd och buskar.
Til/ de enkla växtätarna.
Livets fädernesland är precis som alltid, ett metropolis av olika arter.
Varenda varelse har sin egen resa och sin egen berättelse.
Varenda djur, oavsett hur vildsint eller dödligt det än må vara,
måste kämpa genom svåra tider likväl som de goda.
Den varierande miljön som de leveri
kan vara rík, ofruktbar, torr och våt,
och dessa djur måste se till att alla beslut de fattar är de rätta.
Vi har tagit er genom Afrikas savann
och visat er några av de mest otroliga karaktärerna som lever där_.
Vi har sett dem kämpa, hur de överlever
och hur de samarbetar eller hur de föredrar att /eva i ensamhet.
Vi har bevittnat en årlig cykel av födelse och död,
och det vardagliga livet på slätten.
Men det som förenar dessa djur är inte bara en fråga om att hitta föda och överleva,
utan idessa moderna tider, är deras största utmaning
att undvika utrotning.
Låt oss hoppas an' alla de djur vi seti
kommer fortsätta att frodas på savannen under en lång, lång tid framöver.
© anoXmous @ http://thepiratebay.sx/user/Zen_Bud